Tbiliszi külvárosaiban a lakók hatalmas kereszteket erősítenek házuk tetejére, amelyek megvilágítják az éjszakai égboltot és jelzőfényt jelentenek a taxisofőröknek. Senki sem tudja pontosan, hogy kezdődött a hagyomány.
„Igen, van egy, de nézd meg, milyen ferde. Valószínűleg meg tudod photoshoppolni. Ha ki lenne világítva, az menő lenne” – mondja a 13 éves Nika, miközben gördeszkázik a nagy kék épület előtt a buszvégállomásnál.
Nika az épület tetején lévő keresztről beszél, amely valóban egy kicsit ferde. Összetéveszthetnénk egy tévéantennával. Amikor megkérdezem a gyerekeket, hogy ki tette oda, csak annyit mondanak, hogy Irakli.
Az egykori járási közigazgatási épületben most belső menekültek laknak
Tbiliszi külvárosában vagyok, hogy lefényképezzem a georgiai főváros néhány szovjet korabeli lakóházának tetején álló kereszteket. E fémszerkezetek némelyike éjszaka világít, mások alatt kis vallásos ikonokat helyeztek el. Sok közülük az úgynevezett Szent Nino-kereszt, egy hagyományos georgiai változat, ahol a vízszintes karok átlósan lecsüngnek. Szőlőtőkés keresztként is ismertek, mivel a legenda szerint Grúzia első misszionáriusa egy szőlőtőkéből készített keresztet, amelyet saját hajával kötött össze.
A hatemeletes épületet Tbiliszi Zgvisubani kerületében találom a @jvrebi (grúzul: keresztek) nevű Instagram-fiókon keresztül – ez, ahogy a neve is mutatja, kizárólag a kereszteknek szenteli magát. De nem a templomokban lévő kereszteknek, hanem a mindenhol máshol megtalálhatóknak.
Az épület, amelyről a gyerekek beszélnek – a nagy kék épület – biztosan nem lakhatásra készült. A hosszú, poros folyosók kétoldalt kis szobákkal hivatalnokoknak épültek.
„A Háborús, Munka- és Katonai Veteránok Regionális Szövetsége elnökségének elnöke” – áll az egyik zárt ajtón lévő táblán. Az első emeleten egy adóhivatali iroda működik, de az épület többi részét az abháziai belső menekültek és más, az államtól szociális juttatásokat kapó emberek lakhelyéül használják.
A Fekete-tenger partján fekvő, szakadár grúziai régióból, Abháziából származó belső menekültek Grúzia-szerte állami tulajdonban lévő épületekben élnek azóta, hogy az 1992-es konfliktus elűzte őket. Gyakran egyszerű, lerobbant lakásban laknak, és többször tiltakoztak életkörülményeik ellen, sok család még mindig új lakásra vár, vagy arra, hogy megvehessék az otthonukat.
A gyerekek részéről azonban nincs panasz. Számukra a hatemeletes épület egy óriási játszótér. Amikor megkérdezem, hogy beszélhetek-e egy felnőttel, egy feljebbvalóval, azt mondják, nincs felettük senki. Az egyik fiú kidugja a nyelvét.
Feljebb, a hatodik emelet egyik folyosóján a sarokban néhány vallásos ikon áll. „Isten, adj nekünk kegyelmet” van föléjük festve nagy zöld betűkkel. Kinyílik egy ajtó, és egy tréningruhás tinédzser jön ki dohányozva. A szemközti falra ez van írva: „Ne ítélkezz mások felett, és nem ítélkeznek feletted”.
„Ezt én írtam” – mondja a fiú.
A folyosó sarkában az Irakli által hátrahagyott ikonok láthatók
Beka a neve, és azt mondja, nem jár iskolába, ami Georgiában 16 éves kor után törvényesen lehetséges. Ehelyett, mondja, vagy szakmát akar tanulni, vagy belép a hadseregbe. A gyerekek között Beka egyértelműen a vezetők közé tartozik, ezért ő visz fel a tetőre, ahol végre többet hallok a titokzatos Irakliról.
Irakli szintén egy abháziai belső menekült, de már nem itt él. Beka szerint hol egy kolostorban van, hol máshol. Senki sem tudja biztosan. Irakli azt akarta, hogy a szomszédai vallásos utat kövessenek, és megkeresztelte az épület néhány gyermekét, köztük Bekát is.
Irakli volt az, aki felállította a keresztet, és papokat hozott, hogy az egész épületet felszenteljék. A felszentelés gyakori Grúziában. A papok szinte minden tárgyat – jellemzően egy lakást vagy egy autót – fel tudnak szentelni egy speciális rituáléval. Mióta Irakli elköltözött, az egyik szomszéd az, aki végrehajtja a kötelező rítust és meggyújtja a gyertyát a Szent György-kép előtt.
„Egy házat felszentelni nem csak azt jelenti, hogy megvédjük mondjuk a villámcsapástól vagy a tűztől – magyarázza Alekszandr Galdava ortodox pap. – Az emberek mágikus formulákkal közelítenek hozzá, és azt gondolják, hogy ezzel a szertartással megvédik magukat a bajtól (…) A házam felszentelése azt jelenti, hogy több embernek adok menedéket, hogy ott etetem az éhezőket, hogy Isten szolgálatába állítom a házat.”
„A keresztnek a tetőn nem sok jelentősége van, ha nem hordozza azt a gondolatot, hogy a benne lakók tisztelik egymást, békésen oldják meg a konfliktusokat és vigyáznak a közös terekre” – teszi hozzá.
Tbiliszi különböző lakóházait meglátogatva senki sem tudja pontosan, hogyan kezdődött a kereszt hagyománya. De újra és újra ugyanazt a történetet hallja az ember: volt egy különösen vallásos szomszéd, aki egy nap egyszerűen úgy döntött, hogy belevág, és felállítja a keresztet.
A hét kereszttel díszített épület jól ismert Tbiliszi Temka kerületében
Egy kilencemeletes épület Tbiliszi Temka nevű negyedében hét kereszttel büszkélkedik – hat jelzi a bejáratokat és egy nagy kereszt van középen. Zura, egy korábbi építésvezető volt az, aki 2007 körül kereszteket helyezett el az épületen. Éjszaka minden keresztet kivilágítottak a lakók által fizetett közösségi áram segítségével. Most már csak a központi kereszt világít éjszaka, közvetlenül az egyik lakó lakásából. Úgy hallottam, hogy még mindig van egy hétszáz laris (237 dolláros) áramszámla-tartozás abból az időből, amikor az összes kereszt világított.
A jelenlegi épületfelügyelő, Lali Kveseladze azt mondja, hogy elég nehéz pénzt gyűjteni az épület fontosabb szükségleteire, nemhogy a keresztek éjszakai megvilágítására. Kveseladze szerint tíz-tizenöt évvel ezelőtt mindenki ismerte egymást az épületben, de mostanra sokan elmentek, és eltűnt a közösségi érzés.
Meko a hét kereszttel díszített ház tetején
A hét kereszt megtekintéséhez az épület egyik lakója, egy Meko nevű fiatalember volt az idegenvezetőm. Elmondása szerint még kisfiú volt, amikor az összes szomszéd összegyűlt, hogy kötéllel felemeljék a háztetőkre a kereszteket.
„Errefelé mindenki ismeri az épületünket, könnyű elmagyarázni a taxisofőrnek, merre kell menni. És gyönyörű” – mondja büszkén.
Az, hogy a közel négy méter magas keresztet csak néhány csavarral rögzítik az épülethez, úgy tűnik, nem zavarja. Elvégre – mondja – ennyi éven át fennmaradt, nem igaz?
Az épület lakói azt mondják, hogy soha nem volt közös döntés, nem gyűjtöttek aláírásokat, mielőtt a keresztek felkerültek.
„Az elnök a saját zsebéből csinálta” – mondják, hozzátéve, hogy aláírásra csak akkor van szükség, ha a városháza finanszírozza.
A közösségi médiában nemrég terjedt el egy fotó, amelyen ez a kivilágított kereszt látható a Varketili negyed egyik épületén
A tbiliszi építészeti szolgálat, amely az ilyen dolgokat szabályozza, a Szabad Európának elmondta, hogy a tetők átalakításához az adott lakosnak részletes terveket kell benyújtania a leendő építkezésről. Ha a tető az épület közös területe, ami általában így van, a lakóknak aláírásokat kell gyűjteniük a szomszédoktól – e lépés nélkül az építkezés illegális marad.
Egy másik szerv, a tbiliszi városháza városi felügyelősége a Szabad Európának elmondta, hogy „lehetetlen több ezer épületet ellenőrizni” a biztonság szempontjából. A hivatal szerint a háztetőket és udvarokat csak akkor ellenőrzik, ha hivatalos panasz érkezik. A keresztekkel kapcsolatban eddig nem érkezett panasz, mondják.
Egy kivilágított kereszt az éjszakai égbolton
Tbiliszi lakosai közül nem mindenki örül a kereszteknek. A Gldani negyedben egy 16 emeletes épület tetején álló keresztet az egész környék látja. Mellette egy magányos, szélben ringatózó bokor nőtt.
Amikor bekopogok, az épület felügyelője azt mondja, hogy nem tud semmit a keresztről, és éppen be akarja csapni az ajtót, amikor a férje kirohan és magyarázatot követel. Elmagyarázom, hogy nem akarok rosszat, csak egy újságíró vagyok, aki egy sztorin dolgozik, de még mindig nem bízik bennem. Azt kérdezgeti, miért jöttem ebbe az épületbe, ahol ortodox keresztények élnek. Ortodox keresztények, akik semmi rosszat nem tettek. A Facebookon az ilyen házakról készült, kereszttel díszített fotókat mindig megvetéssel fogadják – mondja a férfi.
És igaza van.
„Teljesen elment az eszed?” „Ez megvéd a Gonosz Szemtől?!” „Hülyeség!” „Idiotizmus!” Ez csak néhány a legkevésbé ellenséges kommentek közül, amelyeket a közösségi médiában láttam.
„Menjetek el, és hagyjatok minket békén!” – mondja a férfi, aki nemcsak rám, hanem az összes online kommentelőre dühös. Elmegyek, végül csak egy közeli épületből tudom lefényképezni a keresztet.
A 16. emelet tetejére állított Szent Nino-kereszt a Gldani városrészre néz
A legtöbb georgiai jobban bízik az egyházban, mint a kormányzati intézményekben. Egy 2022-es közvélemény-kutatás szerint a megkérdezettek 81 százaléka kedvezően vélekedik a georgiai ortodox egyházról, míg a kormány csak 46 százalékos támogatást kapott.
A Caucasus Research Resource Centers (CRRC) felmérése szerint a legtöbb polgár (79 százalék) úgy véli, hogy a georgiai ortodox egyház az identitás alapja, és 83 százalékuk szerint nagyon fontos szerepet tölt be a családjában.
Visszatérve a nagy kék épületbe, a fiúk imádják a ferde keresztjüket. Terveik vannak a tetőre, mondják. Egy ruhaszárító és egy kis tornaterem. Megkérdezem a fiúkat, hogy szeretnek-e ebben a házban élni.
„A helyet nem szeretjük, de a házat szeretjük – mondják. – Az összes barátunk itt van. Együtt.”